Kolhydrater

Funktioner
Kolhydraterna tillhör en av våra näringskällor. Kolhydraterna står för många viktiga funktioner. I vår kropp är de en stor energikälla som vi får i oss via maten vi äter. Inuti kroppen står de för många viktiga arbetsprocesser. De ger energi till cellerna, de hjälper till att avgifta kroppen mot obekanta ämnen, de används som material vid syntes av aminosyror (de som inte är essentiella) och även för nukleotidsyror samt är en viktig del för gallsyraomsättningen.

Vad är kolhydrater?
Kolhydrater förekommer som sockerarter. Antingen som enkla eller som sammansatta. De enkla kallas monosackarider medan det finns tre grupper av sammansatta kolhydrater. Namnen på de tre olika grupperna är disackarider, polysackarider och oligsackarider. På 1920-talet gjorde två forskare upptäckten att det fanns två olika sorters kolhydrater, de kolhydrater som kroppen kunde ta upp och de kolhydrater som kroppen inte kunde ta upp. Man gjorde efter det analyser på de tillgängliga kolhydraterna för att kunna förutsäga effekten av blodglukosnivån hos diabetiker. Samtidigt hade man vid studier sett att djur som fått otillgängliga kolhydrater hade en positiv effekt på fodervärdet som gjorde att djuren mådde bättre. Kolhydraterna som de pratade om som otillgängliga kallas idag för kostfiber.

Det vanligaste sockret kallas sackaros och det kan utvinnas ur sockerbetor och sockerrör. Det finns även naturligt i frukter, grönsaker och vissa bär. Det mesta av sockret vi får i oss kommer oftast inte från det naturliga sockret utan det tillsätts vid matlagning både i hemmet och i matindustrin för att allt ska smaka bättre. Nackdelen är att det gör att vi får i oss för mycket socker (kolhydrater) vilket kan leda till övervikt. Socker finns även i mjölk som laktos (mjölksocker) och det är en av få kolhydrater som kommer från djurriket. De allra flesta kommer fån växtriket.

Det finns även kostfiber i vår kropp men dessa kan inte brytas ner eftersom vi människor saknar enzymer som kan bryta ner kostfiberna. De har ändå en viktig uppgift för att tarmarna ska fungera bra.

Kemisk uppbyggnad
Hur ser kolhydrater egentligen ut? Kolhydrater kan ha olika kemisk uppbyggnad men det finns en formel som kan beskriva de flesta vanliga kolhydrater och formeln ser ut så här, (CH2O)n. Beståndsdelarna består alltså av kol (C) och vatten (H2O). Själva gruppen kolhydrater är egentligen en blandning av olika ämnen men de bildar inte nya ämne utan alla tillhör gruppen kolhydrater. Dessa ämnen är alkoholer, ketoner, syror, polyhydroxaldehyder och ämnen som bildas ur de nämnda ämnena. En keton är en funktionell grupp som består av en karbonylgrupp mellan två kolatomer och en aldehyd är ett kolväte som innehåller en karbonylgrupp. Tittar man på den kemiska strukturen kan vi se att sockerarterna är antingen aldehyder eller ketoner. Är sockerarten en aldehyd kallas den aldos och är det en keton kallas den ketos. Namnet kan även variera beroende på hur många kolatomer det finns i exempelvis ketosen. Finns det sex kolatomer i ketosen heter den ketohexoser. Av ketoserna och aldehyderna finns det sen en mängd olika isomerer beroende på hur OH-grupperna är placerade i strukturformeln. Kolhydrater är monosackarider som kan förekomma i enskild form eller som sammansatta och bilda andra sackarider.

Monosackarider
De tre vanligaste kolhydraterna är glukos, galaktos och fruktos. Dessa kolhydrater finns det mycket av i våra livsmedel samt i kroppen och alla är så kallade hexoser (monosackarider med sex kolatomer). Både fruktos och glukos kan förekomma som olika kemiska strukturer, antingen som linjära former eller cykliska former. De cykliska formerna skiljer sig också. Se skillnad i bilderna till höger med α (alfa) glukos och β (beta) fruktos. Det som skiljer de olika stukturerna åt är hur OH-gruppen är placerad. Båda formerna är öppna i ändarna och det är viktigt eftersom att de då kan stå i jämvikt med varandra.

Disackarider
Kolhydrater som består av två sammansatta monosackarider kallas disackarider. Monosackariderna binds samman med hjälp av alkoholgrupper som binds samman med en glukosbindning. För att monosackariderna ska kunna bindas ihop måste en vattenmolekyl försvinna vilket också sker för att bindningen ska fullbordas. Den ena änden på monosackarider är reducerande och skulle de två reducerande ändarna binda sig till varandra så har den ingen reducerande effekt. Exempel på en disackarider som inte är reducerande är sackaros. En disackarid som däremot är reducerande är laktos. Ett annan disackarid är maltos.

Olgiosackarider
Kolhydrater som har fler än tre sammansatta monosackarider kallas olgiosackarider (de som har 3-9 sammansatta monosackarider). Antalet monosackarider ersätter n i formeln (CH2O)n. Kolhydraterna har olika namn beroende på hur många monosackarider som är sammanbundna exempelvis 3=trioser, 6=hexoser och så vidare. De vanligaste olgiosackariderna är galaktos- olgiosackarider och frukto-olgiosackarider. Galaktos kan vi framställas med hjälp av enzymer eller hittas i bland annat bönor och frukto- olgiosackarider som finn i bland annat lök.

Polysackarider (stärkelse)
Den sista gruppen är polysackarider. Dessa består tio eller fler monosackarider. Polysackarider kan man dela in i två undergrupper icke stärkelse och stärkelse. De två vanligaste stärkelserna är amylas och amylopektin. Amylopektin är en grenad stärkelse medan amylas är ogrenad. Stärkelse av olika slag finns det rikligt av i spannmålsprodukter (exempelvis ris, vete, havre med flera). Spannmålsprodukter sväller ofta i samband med att de värms upp (exempelvis kokning). Det har att göra med att stärkelsen finns i små så kallade granuler. Det som händer är att granulerna tar upp vatten i samband med uppvärmningen. Det är på grund av detta som man kan använda vetemjöl för att göra en sås tjockare. Granulerna i vetemjölet tar upp vattnet i såsen och sväller samt bildar en gelé liknande konsistens som gör att såsen tjocknar.

Polysackarider (icke stärkelse)
De polysackarider som är icke stärkelser brukar delas in i tre olika grupper, cellulosa, pektin samt hemicellulosa. Dessa grupper av polysackarider finns i cellväggar i bland annat vegetabiliskt livsmedel. Cellulosa finns ibland annat blommor. Cellulosan bygger upp växternas cellväggar. Det fungerar eftersom cellulosa består av ogrenade kedjor och de kan därför lägga sig tätt intill varandra och binda sig till varandra med hjälp av vatten och bildar då fibriller (vi kallar det fiber när vi pratar om kost). Hemicellulosa består av en blandning av polysackarider. Polysackariderna varierar i bland annat storlek, hur förgreningarna ser ut Tillsammans bildar de hemicellulosa. Hemicellulosan binder samman cellulosa och ligger sen runt cellulosan så det finns på samma ställen som det finns cellulosa. Hemicellulosa ingår även i kostfiber tillsammans med pektin. Pektin används för att binda ihop olika cellväggar. På grund av pektinets egenskaper att kunna binda samman cellväggar används pektin i matlagning för att få rätt konsistens ibland annat marmelad.

Matspjälkning och absorption
Precis som med fetter måste kolhydrater först delas innan de kan tas upp av kroppen. Redan från den första tuggan vi tar av livsmedel som innehåller kolhydrater börjar nedbrytningsprocessen. Nedbrytningsprocessen fortsätter sen på vägen ner genom strupen och magen till tarmen.

Matspjälkning
Kolhydraterna börjar spjälkas direkt i munnen. I munhålan har vi ett enzym som heter α-amylas. Enzymet spjälkas där just α- bindningarna sitter i olika sorters kolhydrater. Efter att enzymet delat kolhydraterna med α-bindningar bildas det disackarider i form av maltos samt maltotrios och gränsdextriner. Antalet glukosenheter som är kopplade till sackariderna minskar efterhand som de delas med hjälp av enzymer. Salivet följer med maten ner till magsäcken där nedbrytningen forstätter men här bryts bara en liten del ned. Nästa stora nedbrytningsstaion är tarmarna. I tarmarna finns det veckade membran som sitter på insidan av tarmen. Dessa omsluter allt innehåll som finns i tarmen och kallas borstbrämsmembran. I detta membran finns det en mängd olika enzymer som sitter fast i vecken och när kolhydraterna (sackariderna) kommer till tarmen fortsätter nedbrytningen. Enzymerna bildas i tarmcellerna i något som kallas enterocyter. Deras speciella membranegenskaper gör att de kan bryta ner bland annat kolhydrater och senare underlättar det för kroppen att ta upp de färdigspjälkade sackariderna och även fettsyror som vi får i oss via maten.

Det finns även ett enzym som specifikt används för att dela vanligt socker (sackaros). Detta kallas sackaras-isomaltas-komplex och delar (spjälkar) inte bara sackaros utan även längre sackarider. Andra sockerarter som spjälkas är mjölksockret laktos. Laktos spjälkas av enzymet laktas och efter att det spjälkat laktos bildas det galaktos och glukos.

Absorption
Man skulle enkelt kunna säga att enzymer spjälkar sackariderna så att de blir kortare och kortare och till sist bildar monosackarider (glukos exempelvis). Detta tar sen tarmen upp. Denna process går inte av sig själv då sackariderna måste passera genom borstbrämsmembranet plus ytterligare ett annat membran innan det kan ta sig vidare till blodet. För att sackariderna ska klara av detta krävs något som kan transportera dem och i detta fall är det monosackaridtransportörer. Dessa transportörer är ett sorts protein som finns i cellmembranen. Det som händer är att dessa skapar en kanal där kolhydraterna kan passera igenom in till blodet. Det finns ett antal olika transportprotein eftersom att de olika monosackariderna behöver olika transporter. Glukos och galaktos skiljer sig lite från de andra sackariderna genom att kroppen kan ta upp dem via en aktiv transport. För att denna aktiva transporten ska fungera måste vi få i oss kalium och natrium. Dessa påverkar den aktiva transporten genom att monosackariden binder sig till natriumet. Det gör i sin tur att koncentrationen ökar, vilket leder till en transport genom membranet. För att natriumet ska komma ut igen måste man även använda kalium för att slutföra processen och detta steg kräver energi från kroppen.

Transport och omsättning
Kroppen tar upp kolhydraterna i vårt tarmsystem och tas sen upp av blodet för vidare transport. Sackariderna transporteras med blodet via portådern till vår lever. Kolhydraterna har spjälkats till enkla monosackarider bland annat glukos. När dessa monosackarider kommer till levern så fyller de på glykogenförrådet som finns i levern. Glykogen är en polysackarid men de festa kolhydrater som passerar in via tarmen är monoscakairder. För att lösa detta finns det ett enzym i levern som sätter ihop monosackariderna till polysackarider. När sen kroppen behöver kolhydrater från glykogenförrådet spjälkar ett enzym ner glykogenet till glukos eller någon annan monosackarid. De största delarna av sackariderna passerar dock rakt igenom glykogenförrådet för att transporteras vidare till den perifera cirkulationen. Den perifera cirkulationen är blodkärl med mera där blod och annat transporteras runt i kroppen för att förse olika delar av kroppen med olika ämnen. Glukosen hamnar i det perifera systemet och i och med att glukoshalten stiger ökar även insulinutsöndringen i den perifera cirkulationen (även olika hormon har påverkan på utsöndringen av insulinet). Hormonerna som påverkar insulinutsöndringen kommer från tarmarna och frigörs i samband med matspjälkningen. Insulinet som bildas bidrar i sin tur till glukosupptaget hos cellerna. Glukos fungerar som bränsle i cellerna och är det ämne som cellerna lättast omvandlar till energi. För att glukosen ska kunna transporteras ut till musklerna och andra platser i kroppen behövs det ett transportprotein som kan transportera glukos. Detta transportprotein heter GLUT4 och det stimuleras i huvudsak av insulinet i vår kropp. GLUT4 lämnar glukosen på de platser den transporterat det till så att cellerna vid den nya platsen kan ta upp och använda glukosen eller lagra den till ett tillfälle då den behövs. GLUT4 finns tillgängligt så länge som det finns en bra insulinhalt i blodet men när det sjunker minskar GLUT4 genom att återgå till platser för att vänta tills nästa gång det börjar produceras mycket insulin för att då bli aktiverade igen.

Glukoshalt i blodet
Glukoshalten som vi har i blodet varierar hela tiden under dagen. När vi äter stiger den och när vi inte äter sjunker den. I vila då vi inte äter ligger halten på ungefär 3,5-5,5 mmol. Under och precis efter det att vi ätit kan halten stiga med mellan 2 och 5mmol. Det är en ganska stor spridning på hur glukoshalten kan se ut från dag till dag eller från måltid till måltid. Det som avgör halten är bland annat hur mycket kolhydrater vi får i oss, hur mycket kroppen tar upp av de kolhydrater vi fått i oss och hur mycket som försvinner. Det går att minska glukoshalten i blodet genom att exempelvis anstränga sig fysiskt. Detta tillsammans med insulin gör att GLUT4 stimuleras och förflyttar mer glukos som kan användas men även ett större upptag av glukos hos musklerna minskar glukoshalten.

Omvandling till glukos
Mycket av de monosackarider som kommer till levern omvandlas där till glukos. Exempel på sackarider som i levern omvandlas till glukos är fruktos och galaktos. Nästan alla av dessa monosackarider omvandlas här till glukos. Det finns faktiskt en sak som kan göra så att omvandlingen av galaktos minskar, och det är alkohol som hämmar omvandlingsprocessen därför minskar den vid intag av alkoholhaltiga drycker.

Kolhydratöverskott
Överskott av kolhydrater kan leda till att fettförbränningen minskar och det i sin tur kan leda till fetma så småningom. Överskottet av kolhydrater kan om det har pågått under en längre tid leda till att glukosen inte längre filtreras som den ska i njuren. I njurarna kan nästan allt glukos återabsorberas om detta skulle behövas. Detta fungerar till en gräns på 10mmol per liter men när värdena kommer över denna gräns börjar istället glukosen att utsöndras med urinen. Det som har hänt är att man kan har fått obehandlad diabetes.

Kostfiber
En typ av kolhydrat som skiljer sig lite från de andra kolhydraterna är kostfiber. Kostfiber kommer från växtriket och hittas i växternas cellväggarna. Intresset för kostfiber började under 1970-talet. Forskare trodde då att det fanns ett samband mellan kostfiber och bättre hälsa då man såg att personer som åt mycket kostfiber ytterst sällan hade sjukdomar som diabetes, hjärtinfarkt, tarmcancer med mera.

Kostfiber har en viktig roll i vårt tarmsystem. Till skillnad från de flesta andra näringsämnen bryts inte kostfiber ner i matsmältningen utan de passerar ner till tarmarna. Det finns två olika sorters kostfiber. De vanligaste kostfibrerna är cellulosa, pektin, lignin och hemicellulosa. Nu har man även framställt en ny sorts kostfiber, så kallade ”vita fibrer”. Dessa framställs genom att man förändrar ett ämne (exempelvis majsstärkelse). Förändringen gör att fibrerna inte bryts ner i matsmältningen utan passerar ner till tarmen. Effekten blir därför likadan som hos de vanliga fibrerna men de vita fibrer saknar några av de hälsosamma effekter som de vanliga fibrerna har.

Funktioner
Eftersom att fibrerna inte bryts ner i matsmältningen utan hamnar hela i tarmen har de andra funktioner här. I tarmen absorberar de upp vatten under vägen den transporteras i tarmen. Äter man kostfiber ökar avföringen och lider man av förstoppning bör man därför äta mer kostfiber då det sätter tarmen i arbete. Eftersom det finns mycket bakterier i tarmen blir det ganska syrefattigt. Bakterierna behöver syre för att de ska kunna växa till sig och föröka sig. För att de ska kunna få energi måste de alltså arbeta utan syra och det är här kostfibrerna spelar en stor roll. Det är nämligen så att bakterierna kan utvinna energi genom att bryta ner kostfibrerna utan tillgång till syre. Det som bildas efter nedbrytningen är bland annat korta organiska syror, metan och vätgas. Metan- och vätgasen transporteras via blodet och försvinner slutligen ut ur kroppen via utandningsluften.

Motverka cancer?
Ett annat ämne som bildas vid nedbrytningen är butyrat. Man har sett att butyrat har en positiv påverkan på inflammatoriska tarmsjukdomar samt cancer. Det verkar som att butyrat påverkar den viktiga mekanismen som svarar för skyddet i tarmen.

Påverkan på näringsupptaget
Syrorna som bildas vid nedbrytningen har påverkan på kroppens förmåga att ta upp näring. När syrorna bildas blir det ett lägre pH i tarmen. Detta påverkar i sin tur tarminnehållet genom att det blir lösare. Blir tarminnehållet lösare har kroppen lättare för att ta upp näringen och det är ännu en anledning till varför det är bra med kostfiber. De kostfibrer som är gelebildande kan ha en positiv påverkan på kolesterolet. Äter man tillräckligt av dessa kostfibrer kan total kolesterolet sänkas.

I mat
Kostfiber finns i fullkornsprodukter såsom fullkornsbröd, fullkornspasta, frukt, bär, grönsaker med mera.

GI
GI eller glykemiskt index som det egentligen står för, pratas det mycket om. Det används som metod för att gå ner i vikt och handlar därför om mat och livsmedel. GI är ett mått som används på hur mycket glukosnivån i blodet stiger efter det att man ätit något med kolhydrater i. Glukosnivån varierar beroende på hur mycket av de kolhydrater vi får i oss som tas upp i tarmen, hur mycket som frigörs från levern via utbrytning av glykogen, hur mycket kolhydrater det är vi äter samt hur mycket av det som försvinner. Insulin spelar en stor roll på upptaget av glukos och musklerna svarar för en stor del av förbrukningen av glukos. Lider man av fetma kan det leda till att kroppen måste ha mer insulin. Detta gör i sin tur att det tas upp mer glukos i blodet. Själva uttrycket GI bestäms av hur livsmedlet ser ut. Det kallas livsmedlets glykemiska index och bestäms efter hur livsmedlet är sammansatt samt hur det påverkar blodglukoshalten.

Räkna GI
För att ta reda på hur högt GI värdet var på olika livsmedel gjorde man olika försök på olika personer. Man låter försökspersonerna äta så mycket av ett livsmedel att det motsvarar 50 gram glykemiska kolhydrater. Därefter låter man försökspersonerna äta 50 gram glukoslösning. Glukoslösningen eller vitt bröd används som standardutgångspunkten. För att sen räkna ut GI värdet för ett ämne tar man GI= Ytan under blodglukosstegringen efter testprodukt/ ytan under blodglukosstegringen efter standard. Eftersom att testresultaten kommer att bilda olika diagram blir det olika stora ytor det täcker i diagrammet Det är dessa ytor man delar med för att få fram GI värdet.

Olika GI värde
GI i värdet i olika livsmedel påverkas av många saker. Det kan tillexempel vara strukturen, ämnen som hämmar delning av ämnen, att ämnen kan lösas av andra ämnen med mera. Till exempel har inte vanligt socker särskilt högt GI men det beror på att det finns så mycket fruktos (fruktos har lågt GI). Ändå kan produkter med socker få ett högt GI eftersom att det ofta används mycket socker i till exempel läsk men det kan även bero på vilka andra ingredienser som finns i produkten.

Högt eller lågt GI i kroppen?
Ska man då ha ett högt eller lågt GI värde i kroppen? Eftersom att produkter med lågt GI är bättre så är det bra om vi har ett lågt GI värde i kroppen. Studier har visat att personer som har ett lågt GI värde kan minska risken för hjärt-kärlsjukdomar gentemo personer med högt GI värde. Andra fördelar med att ha ett lågt GI värde är att LDL-kolesterolet och totalkolesterolet kan minska.

Behövs kolhydrater?
Kolhydrater tillhör inte några av de essentiella näringsämnen vi måste få i oss. På grund av detta skulle man kunna säga att vi inte behöver kolhydrater. Det är inte helt sant. I nästan alla livsmedel finns det lite kolhydrater även om mängderna kan vara väldigt små. Egentligen skulle kroppen kunna anpassa sig till en kost som inte innehöll kolhydrater genom att anpassa ämnesomsättningen. Det finns dock många fördelar med att äta en kost som innehåller kolhydrater. Se ”inledning” och ”metabolism för kolhydrater”.

Kolhydrater i mat


Kolhydrater finns i de flesta livsmedel. Hur mycket kolhydrater det är i olika livsmedel varierar stort. Det är också olika sorters kolhydrater i olika livsmedel samt olika mycket av varje kolhydrat. De tre stora klasserna kolhydrater som man brukar hitta i livsmedel är stärkelse, mono- och disackarider (och de olika sorternas kolhydrater dessa grupper innefattar) samt kostfiber. Livsmedel som innehåller mycket kostfiber är vissa sorters spannmålsprodukter. Exempel är grahamsmjöl, vetekli, rågmjöl/fullkorn samt knäckebröd.

Livsmedel som innehåller mycket stärkelse är bröd och spannmålsprodukter. Det är de främsta källorna till vårt intag av stärkelse. Vitt börd, knäckebröd, majsstärkelse, vetemjöl, cornflakes med mera är exempel på livsmedel som har en hög andel stärkelse.

Livsmedel som har mycket mono- och disackarider är bland annat frukt och bär. Banan, äpple, apelsin, fruktyoghurt, glass och messmör är livsmedel som innehåller mycket mono- eller disackarider. Socker hör självklart också hit eftersom att vanligt socker (sackaros) är en disackarid består socker så klart av 100 % disackarider.

Kolhydratbrist
Om man tittar på texten under behövs kolhydrater? skulle man kunna säga att kolhydrater egentligen inte behövs och därför skulle man inte kunna få kolhydratbrist. Trots detta finns det ett mycket allvarligt tillstånd man kan hamna i om glukoshalten i blodet blir för låg. Glukos kommer från kolhydrater så äter man kolhydrater tillförs det glukos hela tiden. Kroppen kan tillverka glukos genom glykoneogensen i levern. Glukosen tillverkas då från proteiner och fetter. Tillståndet man hamnar i om glukoshalten blir för låg (under 2mmol/liter blod) är medvetslöshet. Skulle glukoshalten vara låg en längre tid kan det innebära livsfara. För att minska risken för att detta ska hända har kroppen utvecklat några strategier för att hålla uppe glukosnivån nämligen följande: Det kan frisättas glukos från det lagrade glykogenet som finns i lever, det kan nybildas glukos genom glykoneogensen eller vid återbildning från mjölksyra i musklerna.

Rekommendationer
Intaget av olika kolhydrater varierar. Av monosackariderna vi får i oss kommer hela 26% från frukter vi äter. Lika många procent (26%) av disackariderna får vi i oss från laktos (mjölkprodukter). Hur ser då det rekommenderade dagliga intaget ut? Kolhydrater sägs inte vara direkt essentiella men helt utan kolhydrater hade människan inte klarat sig. Amerikanska forskare säger att man ska få i sig 130g glykemiska kolhydrater per dag. I Sverige räknar SNR med att kolhydratinteaget per dag ska ligga på ungefär 55E%. Riktlinjerna i noren är likadana. De amerikanska studierna grundar sig på mätningar man gjort på hjärnan för att ta reda på hur mycket glukos den behöver under en dag. Rekommendationerna säger även att man inte ska dricka för mycket juice, läsk saft och andra drycker med högt sockerinnehåll. Många kanske tänker att juice måste vara nyttigt eftersom att det kommer från frukter men de innehåller också socker i form av fruktsocker. Anledningen till att man inte ska dricka för mycket av dessa drycker är att socker i flytande form inte mättar på samma sätt som fasta livsmedel gör. Därför kan det lätt leda till överkonsumtion av socker när man dricker mycket läsk, juice med mera.

Dagligt intag kostfiber

Det finns även en rekommendation på hur mycket kostfiber man ska få i sig per dag. Denna rekommendation ligger på 25-30g/dag. Vi är dåliga på att få i oss kostfiber och i dag ligger det genomsnittliga intaget på 20g/dag. Därför skulle de flesta behöva få i sig mer kostfiber och det kan man få genom att bland annat äta mer grovbröd, grönsaker, frukt och bär. Frukt och bär är speciellt bra då de även innehåller mycket vitaminer och mineraler.

Källor
http://www.ne.se/lang/kolhydrater

Kemi i Samhället (1999)

Näringslära för högskolan/Kolhydrater (5:e upplagan)

http://www.ne.se/lang/disackarider

http://www.ne.se/lang/hemicellulosa

http://www.ne.se/lang/pektin

http://sv.wikipedia.org/wiki/Katabolism

http://sv.wikipedia.org/wiki/Enterocyt

http://www.ne.se/lang/glykogen

http://www.ne.se/lang/fettoms%C3%A4ttning

http://www.ne.se/lang/glykemiskt-index

http://www.slv.se/sv/grupp1/mat-och-naring/vad-innehaller-maten/kolhydrater/

http://www.slv.se/sv/grupp1/Mat-och-naring/Vad-innehaller-maten/Kostfiber/

http://www.friggs.se/sv/VI-KAN-HALSA/Naringslara1/Kostfiber/

http://www.lifezone.se/se/lchf/hjärnan-behöver-inte-kolhydrater-455226

Bildkällor
BIld 1: Foto av André Karlsson

Bild 2: http://commons.wikimedia.org/wiki/File:Alfa-d-fructose.png

Bild 3: http://nl.wikipedia.org/wiki/Bestand:Beta-d-fructose.png

Bild 4: http://commons.wikimedia.org/wiki/File:Glycogen_structure.svg

Bild 5: http://commons.wikimedia.org/wiki/File:Glykemiskt_Index.PNG

Bild 6: Egen tabell av André Karlsson